Розвиток публічного моніторингу земельних відносин - Novakovskyi, L.; Novakovska, I. (Землеустрій, кадастр і моніторинг земель, 2023)
Конституція України, виходячи з незамінності землі як природного ресурсу, цілком закономірно визнала її основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кабінет Міністрів України 12 травня 2023 р. затвердив Порядок здійснення публічного моніторингу земельних відносин та моніторингу ринку земель у його складі. Починаючи з 1993 по 2017 роки, відповідно до чинного законодавства, в Україні функціонують моніторинг земель і ґрунтів як складові частини моніторингу довкілля. Практично вважається, що діє один земельний моніторинг за основним напрямком - land monitoring, хоча у науковій літературі застосовується терміни «моніторинг земель», «земельний моніторинг», «моніторинг земельних ресурсів», «моніторинг ґрунтів», «моніторинг землекористування», «моніторинг сільськогосподарського землекористування» тощо. Вказані моніторинги мали екологічні спрямування як моніторинг довкілля – для збереження одного із видів екосистем – земельних ресурсів, відвернення кризових змін екологічного стану довкілля. Названі моніторинги переважно були несистематизованими, як правило, розпорошені, а тому не завжди могли бути використані для вирішення надзвичайних соціально-економічних та екологічних проблем – раціонального використання земель. [1] Звичайний стан моніторингу вказаного ресурсу у 2017 року став моніторингом земельних відносин, а з 2023 р. набув статус публічного моніторингу ринку земель, як квінтесенцію ринкових земельних відносин в країні. Суть публічного моніторингу проявилася не лише як політичний рудимент, а й як сутність ринкових земельних відносин, що набули розвитку в Україні. Цим підкреслено не лише екологічну роль земельного моніторингу, а перш за все, відзначено його соціально-економічну значущість функціонування ринкових земельних відносин. Ключові слова: Публічний моніторинг, моніторинг ринку земель, моніторинг довкілля, землекористування.